A szolidaritás totális hiányáról

Most akkor tényleg az van, hogy szinte elvárásként támasztják elém, legyek már légyszi, légyszi, légyszi szolidáris és megértő a Mediaworkstől kirúgott újságírókkal és/vagy iránt. Ők is azok voltak, amikor meszűnt a Népszabi és hasonlók. Mintha csak kétféle ember lenne: aki olvasta a Népszabit - és aki olvassa most az Origót.

Fluimucil Ábel nem tudta olyan idegesítő hangsúllyal kimondani, mint én szeretném: de miért?

Bakker, a #Mediaworks (#KESMA, miazmás) gyakorlatilag a korábbi #állampárt kiszervezett propagandagépezete van (volt), amit szinte csak és kizárólag állami forrásokból lehetett ilyen méretben fenntartani. A piaci bevételük jelentéktelen, előfizetőjük talán a megyei lapoknak volt valamennyi, közösségi támogatást pedig nem szerveztek, és ha szerveztek is volna, egyáltalán létezik az a réteg a teremtésben, és ha igen, akkor milyen széles, amelyik ezért a tartalomért valaha pénzt adna?

Szóval nekem most sajnálnom kellene a korábbi állampárt propagandistáit, mert az állampárt hiányában elveszítik az állásukat. Gondolom ugyanilyen alapon sírnom kellett volna a #munkásőrség adminisztratív dolgozói miatt is, akik körül hopp, megszűnt egy másik állampárt, és értelmét vesztette a munkájuk.

Ha van a "minek ment oda?" kérdésnek valahol helye, akkor az itt és most.

Őszintén: tényleg leszarom a Mediaworkstől kirúgott, újságírónak még erős megkötéssel sem nevezhető embereket. Számukra itt a soha vissza nem térő lehetőség: lehet bizonyítani a piacon.

címlapkép: jelenet a Csapd le csacsi c. filmből